Bună seara, doamnă CAMPBELL
PODGORIA CAMPBELL
Ce se întâmplă? Ce-i agitaţia asta?
BINE AI REVENIT
Asta este o exagerare! Am fost plecată doar 5 săptămâni.
Înduioşător fel...
BINE AI REVENIT ESCADRA 293 U.S. Air Force
Rosa! Rosa!
Doamna Campbell! Bine-ai venit!
Au venit ceva scrisori, Rosa? Vreo veste de la mătuşă?
- Am primit scrisori? - Da.
- Facturi, reclame... - Din America, zic, de la Gia...
- Scrisori din America? - Da, trei.
Trei...
Adu bagajele.
"Draga Carla, Zarurile au fost aruncate."
"Aştept cu nerăbdare să te văd, pe tine şi pe scumpa mea fiică."
"Am o fiică de 18 ani, despre care nu mai ştiu nimic."
"Iubito! Am nişte emoţii teribile. Aştept cu nerăbdare să te văd."
"Ca şi pe scumpa şi draga mea fetiţă cu nume frumos,"
"Gia!"
"Carla, puişor, nu este minunat că fiica mea mi-a adus prima satisfacţie?"
"E fantastic, Phil Newman are o fată italiancă."
Ce e? Ce nu-i în regulă?
S-a isprăvit! Totul a luat sfârşit.
- De ce? Ce este? - În toţi aceşti ani, nimeni nu ştia.
Nimeni n-a bănuit nimic. Nici chiar tu.
Şi acum totul s-a aflat. Toţi ştiu.
- Domnule general! - Despre ce e întâlnirea, generale?
Escadrila 293 s-a luptat din greu într-un orăşel numit San Fiorino.
La reuniunile anuale pentru strângerea de fonduri nu au fost mulţi bani
şi având în vedere că au soţii, copii, piloţilor le trebuie o capelă în oraş.
Trebuie să ne asigurăm că eroii nu vor fi daţi uitării.
S-a născut. Ce puteam să fac?
Dar... trei taţi?
Da, trei taţi.
Cum s-a putut întâmpla aşa ceva?
Nu ştii cum s-a trăit în timpul războiului.
Nu ştii nici ce-a fost vara trecută.
Tata murise.
Aveam doar 16 ani...
Apăreau tot mai mulţi soldaţi americani ai Air Force la baza aeriană.
Şi nu era spaţiu de cazare. Au fost duşi prin case particulare.
În fiecare casă, 2-3 oameni.
Casa mea era foarte mică. Doar o cameră pentru un om.
Deci, au trimis doar un om.
Un tânăr sergent, Walter. Walter Braddock.
Era aşa drăguţ, timid, un băieţaş.
Billy! Billy, puişor!
20 de ani! Ce mai faci? Te-ai îngrăşat, ăă?
Nu trebuia să pui "şunci". Stai niţel!
Eşti un sac de bani!
Ce-ai mai făcut? Te-ai căsătorit? Ai adus şi soţia?
Am rugat-o, am implorat-o, dar n-a vrut să vină.
- Păpuşă, el e Blly. - Bună ziua, d-nă Braddock.
Nimic nu s-a schimbat. Avioanele mai zboară.
Da, ca un câine care face pipi pe un copac. Fără pauză.
Drăguţ. Nu-i aşa că e "ca lumea"?
Era aşa de timid. O săptămână am fost singuri în căsuţă.
Doi copii, singurei şi temători.
Ne-am ţinut de urât unul altuia. Ne-am consolat reciproc.
Apoi, a trebuit să plece pe front.
Şi te-a lăsat singură, cu sufletul chinuit.
Până a doua zi... Când a sosit Phil.
Oh, Phil Newman...
Un tip cu capul în nori, iresponsabil, cu păr cârlionţat şi mijea ochii când râdea.
Tolomacule, mereu te mânjeşti cu ciocolata. Parcă nu-ţi nimereşti gura.
Phil, a mai rămas la colţul gurii! Puiule, fă aşa!
Ia să văd, Brucy! Bine.
Ai murdărit batista de ciocolată!
Şi ce să fac? Să i-o bag copilului în gură?
- Murdăreşti buzunarul hainei. - Şi ce treabă am eu?
Scumpo, ia tu actele, eu sun la hotel să ne pregătească odăile.
- I-al şi pe el să facă pipi. - De ce nu a făcut în avion?
Treceam peste insulele Azore.
- De ce nu se poate descurca singur? - Nu-l renega! E tot al tău.
- În regulă, să mergem - Vreau şi eu. - Şi eu.
Desigur, toată lumea. Marea familie organizată.
Urmaţi-mă, la toaleta bărbaţilor... marş!
Eram copii.
Şi speriaţi, pe deasupra.
Apoi, "a zburat" şi ăsta.
Mi-era teamă că mi se rupe inima.
Dar nu s-a rupt, fiindcă a apărut Justin.
Justin?
Da. Pilot, sălbatic, cu păr negru, cald ca o noapte de vară.
- M-a apucat sughiţul. - Începi vesel vacanţa.
- Dai vina pe mine, cumva? - Da, făceam şi eu o remarcă.
Merci că suntem aici.
Doar n-o să-mi citezi iar din "dosarul" tău preferat?
- Am să sun să văd dacă e în ordine... - E aşa de important?
Vroiam să mi se confirme rezervările... Dacă se poate.
Desigur. Verifică tot ce doreşti.
- Minunat. - Să verifici şi camerele la hotel.
Ai idei fixe, dragă... nu-i aşa?
Nu te potoleşti. Doar n-o să dorm în lenjerie murdară.
Începe sărbătoarea veselă.
Era ofiţer. A fost ca un miracol.
Mi-a adus provizii. Ciocolată, supe conservate.
Îmi place la nebunie supa americană!
Justin era captivant, însă uneori era cuprins de tristeţe.
Ca şi ceilalţi. Şi-aşa că... ne-am consolat reciproc.
Atâta consolare pentru o fată aşa de tânără!
Au intrat în viaţa mea şi au dispărut.
Şi, trei săptămâni mai târziu, am aflat că sunt însărcinată.
- Fătuca mea! - M-am apucat să-i scriu fiecăruia...
despre starea mea...
Fiecare mi-a dat acelaşi răspuns.
"Nu te teme, draga mea, pentru că o să am grijă de tine."
Şi au avut. Mi-au trimis lunar un cec.
De atunci, timp de 2O de ani, ai primit lunar un cec?
În 2O de ani am primit câte trei cecuri, lunar.
Şi, tot nu ştii cine e tatăl copilului?
Ba sigur că ştiu! Doar că nu ştiu care din ei e.
- Ia te uită, locotenentul Young! - Mă bucur să te văd!
Şi eu.
Vreau să-mi verific rezervările.
Şi eu la fel... Scuze...
Nu înţeleg... Soţul tău..., curajosul căpitan Campbell, nu el a fost?
Nu a fost soţul meu. Nu a fost nici căpitan.
Păi, de unde ai luat numele de Campbell?
- De pe o conservă de supă. - Numele tău e de la supă?
Da, pentru că este doar un nume american, ca şi altele...
Cum e Coca-Cola. Nu puteam să-mi zic doamna Coca-Cola.
Deci, numele e inventat, nu e numele soţului tău.
Dar nu şi al copilului. Nu i l-am contrafăcut.
Micuţa Gia... Trebuia să aibă un nume, din respect pentru numele tatălui.
Tu nu ştii cum e acest oraş? Oricine putea să mă arate cu degetul.
Carla Solmi, pisicuţa, cum mi se spunea.
S-ar fi bârfit că am copil... dar fără un soţ?
Că ar putea fi unul din cei trei taţi?
Nu! N-am spus un cuvânt.
Cu toate astea, mi s-au scos vorbe de pe la toate cumetrele grase.
- Nu te mai enerva. - Sunt o doamnă, şi nu-mi pasă de nimeni.
Mi-am dus copilul la părinţi, în Florenţa, şi m-am întors ca văduvă îndurerată.
Am jelit pentru bogatul şi iubitorul meu soţ american.
- Căpitanul Supă. - Da.
Şi au mai fost şi altele la mijloc!
"Bună seara, doamnă Campbell. Ce mai face fiica ta la şcoală în Elveţia?"
Bună seara, ici, bună seara, colo, toată lumea-mi spune "bună seara".
Toţi cred că aş fi "Contessa". Nimeni nu mi-a zis vreodată pe nume.
- Şi, Gia ştie? - Bine-nţeles că nu ştie!
Doamna Campbell e singura care ştie.
Dacă vreodată Gia va afla...
Cine e? Ce doreşti?
Carla, scumpo, tu eşti? Eu sunt.
Aaa, tu erai? Mă bucur să-ţi aud iarăşi vocea!
- Care din ei este? - Nu ştiu.
- Ce mai faci? - Abia am ajuns. Putem vorbi?
- Gia este acolo? - Nu e în preajmă.
- Sper că ai adus-o acasă din Geneva. - Desigur.
- Ai idee unde mă aflu? - Nu, nu-mi trece prin cap unde ai fi.
Astăzi, dorm în Roma şi mâine, iau un autobuz spre San Fiorino.
Ajung în jur de ora 5.
Pe mâine, la 17 h. Ciao, puicuţa mea.
Ciao.
- Mâine va fi aici. La ora 5. - Şi ce-i vei spune?
Nimic. Eu nu voi fi aici. O să-i spui tu:
"Doamna Campbell s-a dus la doctor cu pisica; era lovită la lăbuţă."
- Dar e sănătoasă. - Pentru mine, e bolnavă.
Alo? Ah, amore...
Carla dragă, numai la tine mă gândesc de săptămâni...
La căsuţa ta albă, la camera în care atât de multe...
...s-au întâmplat, de parcă a fost ieri.
Şi azi o văd în faţa ochilor... Vreau doar să spun că...
...să fie două camere cu două băi şi duş.
Mulţumesc.
Ăsta ce-a spus?
La fel ca mai-nainte, două odăi, două băi şi duş.
Carla! Carla!
Carla mea!
- Pune-mă jos! - Oh, Carla!
- Pleacă cineva undeva? - Eu plec.
- Tocmai ce-am venit... - Te priveşte.
- M-am gândit că... - Nu e treaba ta să gândeşti.
Dar vin americanii, prietenii răposatului tău soţ.
Nu vrei să-i întâmpini?
Vittorio! Nu ai o inimă, nu ai simţăminte?
Nu înţelegi cât de mult m-ar durea să-i văd din nou?
Acum, când încep să-mi vindec rănile sufleteşti...
Începi? După 2O de ani?
Ce ştii tu despre o rană?
Ce? Eşti doctor?
Ar fi bine să te-abţii.
Poate că ai dreptate, doamnă Campbell.
Dar americanii vor sosi mâine.
E târziu.
De ce ar trebui să străbaţi drumuri de munte anevoiose pe întuneric?
Dormi în patul tău.
Şi dimineaţă, odihnită, o să te simţi vindecată.
Nu ne-am văzut de cinci săptămâni.
Uite ce mutră face! Fir-ar să fie, mereu îmi faci aceleaşi scene. [it]
[it] - Mă baţi la cap tot timpul... - Ba nu, ştii... vreau doar să...
[it] Am zis că plec, o să plec!
- Tati, hai să mergem! - Unu, doi, să prindem autobuzul.
- Unde e un telefon? - Pe aici, domnule.
Nu, vreau să zic, în afara hotelului...
În colţ, pe via Veneto.
- Mulţumesc. - Cu plăcere, domnule.
Dă-te jos!
Iubito, mă duc în cameră, am uitat sticksurile pe pat!
Să le am la ceai.
- Care? - De mere.
- De mere? - Iubito, la New York e ora 3:30 în zori.
Vrei ceva înainte de a merge la culcare? Ştiu un loc în via Veneto.
- Bună idee. - Merg şi eu cu tine.
N-ai auzit ce-am spus? La New York e ora 3 şi jumătate.
- Trebuia să fiţi în pat. - Eu nu dorm cu el în pat.
- De ce nu? - Pentru că sunt mai mare.
Şi ce dacă? Şi eu sunt mai mare ca maică-ta,
şi mergem la culcare împreună.
Pun pariu că mai întâi stingi lumina.
- Ai auzit? - Phil, să nu ne mai certăm aiurea,
dacă puştiul vrea să meargă, ia-l cu tine.
Shirley, sunt femei despuiate pe-aici.
Şi ce dacă? Tu te duci după mere, nu?
- Şi eu vreau! - Şi eu.
Ai auzit? S-au trezit toţi.
Acum, voi mergeţi fuguţa la pat!
- Tu te duci cu tata! - Îl răsfeţi din cale-afară!
Nu ţipa la mine şi controlează-ţi atitudinea.
Vino, să înveţi viaţa târgului!
Alo?
Da... Roma?
De la Roma.
Alo? Nu, bineînţeles că nu.
Cum pot dormi dacă vorbesc cu tine?
Nu am putut suna mai degrabă, am fost sub strictă supraveghere.
Cei 3 băieţi şi Shirley au fost cu ochii pe mine.
Orice ar fi, mă bucur să te aud.
Sunt foarte emoţionată, abia aştept să te văd.
Ne vedem mâine. Ciao, scumpule.
Cine a fost?
- Ce să fie? - La telefon...?
Nimeni. Era centralista.
"Scumpule..., abia aştept să te văd..."
Poate o fi fost un operator.
- Cine a fost? - Gia.
- A sunat Gia. - Desigur, din Roma...
Cu voce de bariton.
M-am prins... Vizitele lunare la Florenţa...
Şi întoarcerea cu daruri scumpe.
Nu mergeai la Florenţa, ci la Roma, la ăsta.
La Florenţa, să adun bani pentru familia soţului defunct.
- Doar ştii asta. - Nu ştiu nimic. N-am ştiut până acum.
De-abia am venit din Bordeaux, de unde să ştiu?
Zilnic aud de isprăvile doamnei Campbell.
Aşteaptă-ţi amicul şi gata.
Nu numai tu auzi bârfe.
Desigur! Noaptea nu se vede, şi-atunci e altfel...
Şi dl Vittorio..., "te iubesc"...
"Vittorio are ochii, urechile, nasul peste tot."
Şi acum poate ai găsit alt nas în altă parte.
Cine e? Un bancher? Un scorojit bătrân cu trabuc şi burtă?
Nu e nimeni. Nu am pe altcineva, doar pe tine.
Aşa e. N-am pe nimeni Nu m-a atins altcineva, doar tu...
- şi taţii copilului. - Taţii?!
Tatăl! Mă aduci într-un hal de nervozitate...
că nici măcar nu mai ştiu ce vorbesc.
- Hai înapoi în pat! - Nu, mulţumesc.
Pentru Doamna Campbell, sunt de categorie inferioară.
Vino-n pat, e târziu.
Da, ştiu că sunt de clasă joasă.
Dar ăla este domn şi mâine pleci la el, de dragul americanului, deşi,...
- ...Gia vine încoace. - Gia vine mâine?
- Da, aşa scrie pe cartea-poştală. - Ce carte-poştală?
De la Gia, a venit săptămâna trecută.
- Rosa! - Ce-ai de răcneşti aşa?
Ai primit o ilustrată de la Gia?
Da. Ţi-am zis, dar am aruncat-o în şemineu.
"Vittorio a fost foarte atent, mi-a scris despre reuniune."
"Abia aştept să-i întâlnesc pe prietenii americani ai tatei."
"Ajung joi, după-amiază."
Nu pot pleca. Dacă vine Gia, nu mai pot pleca.
- Tu i-ai scris şi i-ai spus? - Şi ce dramă e?
El abia ştie alfabetul şi s-a apucat să scrie.
Dl jurnalist! De unde până unde faci tu corespondenţă cu fiica mea?
Cineva trebuia s-o anunţe, ca să-şi cunoască tatăl.
Şi dacă nu-l ştie, crezi că o să-i vină rău.
Ce? Nu pricep. Nu vrei să-l întâlnească pe american?
Nu.
Să nu se mândrească zicând: "Sunt Gia Campbell,
fiica unui erou, căpitan"?
Nu, prostule!
Ridicol tip, cretin!
Să-ţi spun de ce? Pentru că nu a existat eroul căpitan. Nu a fost niciun căpitan.
Dar a fost acolo!
Un locotenent, un sergent şi un caporal.
Spune-i, Rosa!
Nu înţeleg, de ce ar trebui luaţi copiii într-o aşa călătorie?
Ai văzut pocitania? A pocnit în urechea mea.
- Nu te necăji, copiii n-or să vină acolo. - De unde ştii?
- Eşti tu tatăl lor? - Dacă mi-ai amintit...
- Tu, statuia fertilităţii! - Atenţie, vei avea o mare surpriză.
- Domnul cu "ouă"... - Vei fi foarte surprinsă.
Da, în pat să te văd!
Mulţumesc. Mulţumesc.
- Ce vacarm... - Ura!
- Margareta! - Superman!
Mai uşor, dragă, am hernie!
Phil! Stai aici!
M-ai răsturnat! Şi nici nu-ţi pasă.
Mai lasă-mă-n pace!
Întreaga familie.
Vanessa, Maria, Silvano, Reno,
Luigi, Francesca.
Şi ei sunt Antonio, Giuseppe,
Să fii atent! Stai...
Ceva nu-i în regulă. Mă întorc la şcoală.
Ia te uită!
Gia!
Vittorio!
Mi-a fost dor de tine! Rosa!
- Gia, scumpa mea! - Mamă!
Gia, puişor, am fost îngrijorată! Credeam că ai pierdut autobuzul...
- De unde ai luat maşina asta? - E a unui bun prieten de-al meu.
- Nu-i aşa că e drăguţă? - Frumoasă. Dar las-o pe mai târziu.
Mamă, e un prieten special... Ce am să-ţi spun este foarte important.
Atunci, poţi să-mi spui pe drum.
- Mergem undeva? - Da, dragă.
Nu, mamă! Au venit americanii, şi încă nu i-am văzut.
Gia, puiul mamei, cum să te fac să înţelegi?
Nu pot să-i întâlnesc.
Încearcă să înţelegi, dragă,
Tatăl tău drag a murit ca un erou. Ei au supravieţuit.
Dacă vor crede că-i urăsc?
De ce oare cei buni mor primii?
Biata mamă! Înţeleg de ce nu te duci.
Să mergem, să ne grăbim.
Eu nu merg. Tu poţi pleca, dar eu nu am nici un motiv să plec.
- Dar, Gia... - Aceştia sunt prietenii tatălui meu.
Şi vreau să-i întreb despre tata.
Cum gândea, unde locuia, ce sentimente avea?
Vreau să aflu tot ce se poate despre el.
- Du-i valizele în casă! - Nu mai pleci?
Locul meu e lângă tine, scumpo.
La întrebări vechi, răspunsuri vechi.
Oh, mamă!
Nu există altă femeie, aşteaptă-mă. Mă duc să iau bagajele.
- Vin şi eu mai încolo. - Bine.
Ce tăntălău! Ai mai văzut aşa ceva?
- Drăgălaş. - Are un nas... de să-i dai pumni.
Îmi amintesc altceva. O să-i spun în seara asta.
- Te duci la întâlnire? - Desigur.
Şi eu m-aş duce, dar mă tem că iese scandal.
Vrei un sfat bun, cum să scapi?
Fă urechile pâlnie şi învăţa două vorbe magice!
- Salon de înfrumuseţare. - Salon de înfrumuseţare?
Cum adică Salon?
Acolo se duc femeile tinere să-şi spele părul.
O oră şi jumătate. Se spală, se tund, şi după o oră juma', ies proaspete.
Pedichiură, manichiură: alte 4O-5O de minute.
În funcţie de cât de pretenţioase sunt.
Poate fi un pont bun...
De ce-ţi faci părul acum, dragă?
San Fiorino are un faimos salon de cosmetică.
Asta se datorează bunătăţii tale neaşteptate?
Într-un fel, trebuie început de undeva.
[it!] Alo? Coafura, vă rog... Aş dori o programare,
la coafeză.
Se poate imediat? Doamna Young. Mulţumesc.
Am noroc! Mi s-a spus că mă poate aranja chiar acum.
Să mă aştepţi la colţul străzii. Nu va dura mult.
Excelent. Un moment, te rog!
Unde-mi sunt hainele?
Le-am trimis la călcat. Le vor aduce pe la 7 şi jumătate.
Arrivederci!
Shrley... N-am spus nicicând că îţi cumpăr o pălărie.
Ar trebui să te duci la salonul de frumuseţe...
La ce-am mai luat peruca? Ca să stau într-o frizerie veche?
Capul meu e atât de natural, că-mi vine să urlu.
- Detest să ies din casă. - Dacă nu te duci, vei fi şi mai dezamăgită.
Mă mir că nu plângi, nemernicule!
Iubita mea!
De ce nu se pot schimba 6 cuvinte fără luptă?
Ţi-am cerut eu vreodată să faci ceva? Te-am pus să cari pietre de moară?
Tot ce-ţi cer, e să te duci la salonul de frumuseţe.
Să arăţi frumos în seara asta.
Şi tu mă cunoşti... Ştii bine că te cred foarte specială.
Îmi strici peruca.
Oh, dragă!
Undeva, prin Mexic, era o femeie cheală.
Dar îmi pasă de părul tău natural.
- Afurisitule! - Când nu ne luptăm, e bine pentru amândoi.
- Da, ştiu. - Am putea fi în a doua lună de miere.
Undeva la soare, sub un palmier. Bine?
Deci, te duci la salon?
Mai târziu.
Eşti gata? Pleci?
Unde te duci?
- Unde să mă duc? - Mama a spus că mergem la cumpărături.
Ce? Mama a spus să...
- Tata este gata. Să mergem. - Nu mai ţipa!
Îmi place explorarea de noi locuri, să călătoresc prin ţări străine...
Ştii, şi eu sunt curioasă, aş vrea să văd galeriile din Florenza.
Am auzit că au lucruri frumoase şi le poţi lua ridicol de ieftin.
Da? Ce-ai vrea să cumperi? Pictură, sculptură?
Papuci de baie.
Într-adevăr, Florenţa are lucruri de mână de să mori, nu alta, aşa de frumoase!
- Hai să mergem mâine la Florenţa! - O să încerc...
Apropo..., mă cheamă Shirley Newman.
Soţul meu, Phil Newman, a fost caporal, aici.
Sunt Lauren Young. Soţul meu era locotenent. Young Justin.
Este bine oricum să fii şi caporal.
Cum ajung acasă, cu siguranţă o să-l întreb.
Nu te uita acum, pentru că m-aş simţi prost.
Fata nu ţi se pare o tipă fatală de frumuseţe italiană?
Foarte frumos, am înţeles, vorbesc limba engleză.
Îmi pare rău, Am crezut că eşti o fată din orăşel.
De-aici sunt. Dar sunt pe jumătate americancă.
Tata a fost în escadrilă. Căpitanul Eddy Campbell.
I-auzi!
Studiez în Elveţia, la şcoala americană, în Geneva.
Tatăl meu a fost ucis, imediat după ce s-a căsătorit cu mama.
De atunci, familia lui ne întreţine.
A fost o minune.
Ce poveste frumoasă...
- Emoţionant de frumos... - Şi mama?
După toţi aceşti ani, ce s-a ales de sărmana ta mamă?
Ea e mama.
Ea e mama?!
Doamna Campbell, permiteţi...
Sunt doamna Newman. Dumneaei e doamna Young.
- Mă bucur. - Şi eu, la fel.
- Salut. - Bună.
Ce poveste minunată! Şi fata ta... ce mai fată drăguţă...ai...
Grozav. Ştii cum eşti?
Cred că eşti cea mai râvnită fată din cătun.
Dar ce s-ar putea face? Nu cunoşti pe nimeni?
E o chestiune foarte privată...
A fost o chestiune privată! Sunt membră a Comitetului de femei.
Şi mă voi îngriji ca totă lumea să ştie despre asta.
- Nu te obosi... - De fapt, ceva trebuie făcut.
- Corect? - Drept e.
Mulţumesc.
[it] În acest loc, unde domneşte liniştea morţii,
aici, unde în acele zile, mulţi s-au luptat...,
unde până şi azi se aud ecourile tunurilor,
aici, unde mulţi tineri au venit de pe cealaltă coastă a oceanului,
cu inimile înaripate spre a le da ajutor oprimaţilor,
şi unde şi-au aflat holocaustul vieţii lor...
Atotputernice Dumnezeule, noi îţi aducem umila nostră rugă:
conferă acestor tineri eroi răsplta veşnică...
pentru sacrificiul lor.
Ei s-au jertfit aici, pe un câmp de bătălie dintr-o ţară straină...
În acel moment de maximă nevoie, nu s-au mai gândit la mamele lor aflate departe,
care îşi stergeau lacrimile de sânge, vrând să le dea fiilor lor...
Uită-te la asta! E tipa pe care am întâlnit-o la coafor, cu fiica ei.
Gândeşte-te, pentru două femei cât a constatat coafatul! O avere...
Da...
Milostive Doamne, cu umilinţă te rugăm ca jertfa tinereţii lor
să fie o lecţie pentru lumea asta rătăcită...
Războiul înseamnă distrugere şi morţi... O, Doamne!
Amen!
Acum, să-i spunem "bun venit" escadrilei 293.
Bine-aţi venit acasă!
Da, fiindcă aici e casa voastră.
A doua casă.
Deşi aici aţi trăit puţin timp...
pentru mulţi dintre voi, dar şi pentru noi, a fost o perioadă de viaţă.
Şi când vă veţi întoarce în America, o să aveţi sentimentul că nici n-aţi plecat.
Fiindcă fiecare păstrează în sine ceva.
- Arată ca nişte raţe bete. - Da.
Roagă-te să treacă noaptea. Că mâine dimineaţă o iau pe Gia şi plec, în zori.
Ai uitat de mine?
Ciudat. Nu am găsit pe nimeni care să-şi amintească de papa.
Ce repede l-au uitat...
Dar nu fi tristă! Mâine dimineaţă devreme plecăm la Celestina.
- La Celestina? - I-am promis, e foarte bolnavă.
Dar mama, americanii sunt aici!
Draga mea,... ai zis că vrei să-mi spui ceva.
Dimineaţă, eu conduc şi tu vorbeşti...
- Da, mamă. - Acum, să mergem acasă.
Ia te uită cine e aici? Doamna Eddy Campbell
Sunt Walter Braddock, prietenul lui Eddy. Nu-ţi aminteşti?
- Bună seara, domnule Braddock. - Doamnă Campbell, arăţi minunat!
Să nu-mi spui că e puştoaica lui Eddy...
Fiica mea, Gia. Gia..., dumnealui e dl Braddock.
Bună seara, domnule Braddock.
Bună, Gia!
Eşti atât de frumoasă...!
Frumoasă!
Sunt un vechi prieten de-al tatălui tău.
Foarte vechi prieten.
Ascultă-mă, scumpa mea...
Nu ştiu dacă eşti dispusă să dansezi cu un babalâc...
Mi-ar face plăcere!
Eşti bun dansator, domnule Braddock.
- Dle Braddock? Dansezi foarte bine. - Da?!
Păi, sunt mare dansator... Nizsinszky a învăţat de la mine.
Tata s-a născut în statul Indiana. Era vecin cu Felgen.
Am petrecut tinereţea în New Jersey. M-am însurat cu Frtzyt şi locuim acolo.
Frtzy e soţia mea. Cea cu părul roşcat.
Avem un băruleţ foarte cochet.
Lampioane... neon şi torţe colorate în exterior...
Mâncare caldă, cocteiluri, băuturi bune, minuturi...
Frumos loc, elegant...
Foarte drăguţ.
El e unul din taţi?
Spune-mi despre el!
De cine? Despre tatăl tău?
Păi, ce să-ţi spun? Băiat de treabă...
- ...foarte modest... - Chipeş?
Nu era star de cinema, dar arăta destul de bine.
- Era înalt? - Oh, da.
Era bine îmbrăcat şi viril.
Da, foarte viril.
Cred că-l cunoşteai foarte îndeaproape.
Atât de bine încât pot spune cu siguranţă:
În seara asta, dacă ar fi fost în faţa ta, aşa cum sunt eu acum,
şi te-ar privi,
ar fi fost cel mai mândru tată din lume.
Mulţumesc.
Astăzi nu am putut ieşi. O lăsăm pe mâine.
- Când? - Dimineaţa?
- Dar nu prea devreme. - La ora 12.
Bine.
- Gia e minunată. - Mulţumesc.
- Ciao. - Ciao.
De ce să nu-l chemi acasă?
Ţi-am spus, nu voi fi acasă.
Nu crezi că ar trebui să te cari, sergentule?
- Mulţumesc, dră Campbell. - Eu îţi mulţumesc.
Şi ăsta e unu'...?
- Spune-mi despre el! - Ce ţi s-a spus?
Nu prea mult. Se spune că era drăguţ.
Crezi că era frumos?
Îţi pot spune sigur, era băiat frumos, dar...
Mi s-a spus că era extrem de viril.
Viril?
Ce mai ştii despre asta?
Mâine dimineaţă, dar nu prea devreme!
- Pa, scumpo. - Ciao.
Acum, că suntem aşa de apropiaţi, dansând cu tine,
mă simt de parcă aş dansa cu copilul meu.
- Nu ai dansat niciodată cu copilul tău? - Nu prea. Am băieţi.
Te superi dacă te trimit la nevastă-ta, caporale?
Ai grijă de ea, locotenente!
E o fată minunată!
Ăsta e al treilea?
Da.
- Făt Frumos, nu alta... - Da.
- Şi chiar o fi fost...? - Da!
E coclit.
Felicitări pentru fiica ta, Doamnă Campbell! Fermecătoare!
Un copil minunat. Trebuie să vorbim mâine, singuri.
- Când? - Când termin cu copii, pe la prânz.
- Cel mai bine. - Perfect.
Ţi-am mai zis, nu voi fi acasă.
Am auzit că tata şi mama erau o pereche frumoasă.
Sigur, dacă socotim ce copil frumos au făcut.
Mulţumesc.
A fost foarte plăcut. Sper că ne vom mai întâlni.
- Şi eu sper. - Noapte bună!
Noapte bună!
- Mamă, cei trei l-au cunoscut pe papa! - Ce bine!
Şi acum, hai să mergem acasă! Dimineaţă, pornim către tanti Celestina.
Chiar e musai? Oamenii aceşti sunt aşa de cumsecade!
Celestina e suferindă şi în vârstă...
- Vrei s-o dezamăgim? - Nu, dar...
Mâine dimineaţă devreme, pornim la drum. Haide!
Doamnelor şi domnilor!
Vă rog, puţină atenţie!
- Mama vrea să cânte? - Cine ştie?
Vreau să fac un anunţ foarte important.
Te rog, nu pleca încă!
Signora, signorna Campbell! Mai stai o clipă, te rog.
Nu ştiu dacă aveţi cunoştinţă despre asta,
dar în acest oraş plin de viaţă şi fermecător,
există spiritul american creat prin această întâlnire.
Da, aici avem o fată frumoasă,
fiica unei doamne, văduva unui căpitan al escadrilei,
mort într-o eroică bătălie.
Doamnelor şi domnilor, vi le prezint pe doamna Carla Campbell,
şi pe Gia Campbell.
Am aflat din întâmplare frumoasa lor poveste,
în după-amiaza asta, la salonul de frumuseţe.
Personal am informat imediat Comitetul Executiv privind decizia...
de a lua sub oblăduire...
chiar de-acum...
...capela escdrilei, al cărei nume să fie...
Căpitan Eddy Campbell Memorial Chapel. [Capela memorială cpt. Eddy Campbell]
Mai mult, am aflat de la primar, în această după-amiază,
că în mod normal, Contesa va prelua conducerea acţiunii la inaugurarea de mâine.
Dar cred că ofiţerii escadrilei vor dori ca doamna Campbell să facă acest lucru.
Doamnă Campbell, accepţi onoarea?
Păi,... eu...
Da, sunt de acord.
"Da, sunt de acord"!
De ce o faci? Nu poţi pleca din lăsa San Fiorno.
Americanii nu vor mai fi aici, însă Gia va fi.
- Spune ceva! - Dă-mi brânza!
Cum poţi să faci una ca asta?
Dacă nu mă laşi, ţip.
De ce ai făcut-o?
De-aia..., pentru ea.
Şi ca să-i văd mutra Contesei.
Nu-mi spune pe nume? Acum, cu Capela Campbell, o să-i sară în ochi.
Va afla ea cine e doamna Campbell...
Desigur, va afla. Şi Gia va afla.
Întregul oraş va afla.
"Voi fi celebră!"
Fiecare-şi vede de treaba lui.
Dar Madam Artista dedică memoriale soldaţilor eroi.
De ce faci atâta circ? E o idee foarte frumoasă.
Biata femeie probabil că nu vrea să i se intre în viaţa privată...
- Ai obiecţii? - Memoria soţului e o chestiune privată.
Nu crezi? Nu, eşti tu grozavă.
Ai o gură cât vulcanul Vezuviu.
Philip, mă enervezi la culme!
Mai bine te-ai gândi ce-ar fi fost dacă soţul tău era mort?
De unde să ştiu, dacă nu mi-ai dat şansa să aflu?
Foarte drăgălaş! Pot spune... o veritabilă soţie iubitoare...
Un asemenea gând nu trebuie spus soţului
când cei trei copii dorm alături.
E în regulă, dragă. Uită de asta!
Iartă-mă! Am făcut-o spre binele tău.
- Pentru escadrila ta. - Ştiu. Tu să mă ierţi!
- Am vrut să te fac fericit. - Ştiu, dragă. Las-o!
- Totdeauna am vrut să te bucur. - Mă ştii doar... Nu-ţi cer prea mult.
Dacă te trezeşti şi-mi găseşti ochelarii, pentru mine e suficient în ziua aia.
Dar eu..
Ce-ai făcut cu periuţa mea de dinţi?
Ţi-ai periat ochii?
Am folosit-o la aeroport, în New York.
Foarte bună pentru gingii.
Puteai să-mi fi spus. Acu', ce să fac cu ea stricată?
Wow, aseară ţi-ai găsit distracţie? Acum, ce este în neregulă cu tine?
Erai satifăcut ieri după-amiază.
Femeia aia stupidă cu gura mare. Cine a cerut să se boteze capela?
Ce-ţi pasă ţie? Nu eşti tu Eddy Campbell.
- Adică, ce vrei să zici? - Nimic. Calmează-te!
Îmi pare rău! A fost o zi grea.
Când ai dansat cu fătuca aia, mi-a trecut prin minte
că dacă am fi avut copii, ne-am fi bucurat mai mult.
Da, ştiu...
Când te uitai la ea, aveai o figură...
Nu te laşi deloc, ăă?
- Ce-am zis? - Mă baţi la cap, ştii?
Dar dacă e din vina, te-ai gândit?
- Ce? - Dacă nu avem copii, din vina cui e?
Bun. Atunci să-ţi spun eu de ce nu avem,
pentru că doctorul a zis că tu nu poţi, nu că eu aş fi sterilă.
Află că doctorul a greşit.
Doctorul a greşit.
Eşti nebun? Te-ai sonat, sau ce-ai?
Dacă socoţi asta o vacanţă plăcută, eu n-aş zice.
- Îmi pare rău. - Şi mie îmi pare rău.
Dacă vrei o frumoasă vacanţă, vei avea o vacanţă plăcută.
- Da, vreau o vacanţă plăcută! - Bine.
- Ce faci dimineaţă? - Nu pot.
- Ce nu poţi? - Nu pot merge la întâlnire.
Nici eu nu vreau.
- De ce nu? - Dacă nu vreau, nu vreau.
- Nu. - Cum doreşti.
- Ideea era să te simţi bine. - Ok. Să ne distrăm.
OK!
Unde mergem mâine? La Florenţa?
Din păcate, eu nu merg. M-au pus în Comitetul administrativ.
Mâine dimineaţă e prima reuniune.
- Măi, măi! - Nu le-am cerut eu, am fost ales.
Desigur.
Aşa cum te-au vârât şi în Comitetul Comercial.
Poate o să petrecem şi noi vreodată un week-end normal.
Bine, ce te-a apucat?
Nimic, absolut nimic.
Adică să mă fac că nu văd cum stai la palavre cu parvenita italiancă
şi să dansezi cu fiică-sa. Cred că...
Opreşte-te! Nu e frumos să vorbeşti urât despre asta!
Am fost mereu alături de tatăl fetei.
Era un băiat al naibii de cumsecade.
Şi mama ei? Arătai de parcă ţi-ar fi priit şi ţie...
- Ce vrei să insinuezi? - Vai, ce pur eşti.
Lauren, nu sunt un sfânt.
Dar orice-aş fi făcut, tu eşti iubirea mea.
N-aş vrea să te tulbure nimic vreodată.
- Mergi la întâlnirea de mâine. - Mulţumesc.
Cunoaşte toate galeriile din Florenţa. E cineva de treabă.
Da. Va fi exact în autogară.
- Trebuie s-o scot din casă. - Bravos...
- Gia! - Poftim, mamă!
Un amic mi-a cerut pe cineva mâine pentru turul Florenţei.
I-am promis o fată potrivită...
- Nu pot... - Să te distrezi...
De ce nu poţi?
Alo... Da...
Poftim?! Din Paris?
Gia Campbell? Da, e aici.
[fr] O clipă...
Da, iubitule...
Şi mie mi-a fost dor de tine...
...tare dor...
Poftim?!
Ai obţinut concesiunea?
În Brazilia?!
Când, iubitule?
Să plecăm mâine...
Oh... trebuie să vorbesc cu mama...
Sună-mă mâine. La revedere.
Da, şi eu te iubesc.
Asta e o noutate, cu fumatul?
De câteva luni.
Apelul de la Paris... era de la un amic?
- Un prieten bun? - Da, mamă.
- Un băiat? - Bărbat.
- Câţi ani are? - 27.
E o vârstă bună. Şi Brazilia?
Ai menţionat Brazilia...
Ai înţeles franceza?
Brazilia e unicul cuvânt franţuzesc pe care-l ştiu.
Ce este cu Brazilia?
Călătoresc acolo. E profesor şi a primit o catedră de cercetare.
Poimâine pleacă din Paris.
Şi vrea să mergi cu el?
Să abandonezi şcoala şi să pleci cu el?
- Da. - Te iubeşte?
El aşa spune.
Şi tu... îl iubeşti?
Da, foarte mult.
Şi când vă căsătoriţi?
Am întrebat, CÂND VĂ CĂSĂTORIŢI?
Nu suntem încă pregăţiţi de căsătorie.
Nu!
Uite ce-am crescut? Se duce în Brazilia cu un bărbat însurat?
Fumează... Distrugi o viaţă de familie?
Nu înţelegi, mamă. Este deja liber, nu stau împreună. Locuiesc separat.
Nu eşti copilul care să terfelească numele tatălui,
târându-se în pat cu un om însurat!
- Nu asta vroiam să spun! - Să nu îndrăzneşti să ridici tonul la mine!
Cu o zi înainte să moară, ştii ce mi-a spus taică-t'u?
"Dacă o să am o fată, vreau să-i pui numele Gia."
Gia Campbell.
Este un nume frumos.
Nu mi-ai spus asta.
Poate o Gia să facă aşa ceva, dar o Campbell, niciodată.
Fiindcă acest nume e nobil, mândru.
Este numele calităţii... Campbell înseamnă ceva.
Mie nu-mi datorezi nimic. Dar sărmanului tău tată păstrează-i numele cu respect.
Bine, mamă.
Nu mai plec.
Un bărbat căsătorit... Azi fu o zi cumplită.
- Ce-ar putea fi mai rău ca azi... - Ce?
Ziua de mâine.
- Nu vreau să plec la Florenţa! - E vreo comoară acolo?
Tu... Mai bine ar fi să mai citeşti.
Poate vedem nişte statui goale...
Ai auzit? Ăsta va ajunge la pârnaie înainte să împlinească 12 ani.
Copii, la autobuz, sus!
Haide, unu, doi...
În autobuz, hop!
Pa, dragă!
Phil, aproape că uitsem. Du-i tu asta doamnei Braddock, la hotel!
- Ştii, doamna aceea roşcată... - Am eu grijă.
- Drum bun, distracţie plăcută! - Şi ţie, la fel.
Ia-ţi şi tu ceva frumos, draga mea!
Ştii tu ce să faci cu astea!
Pa, mamă.
- Voi fi acolo în câteva minute cu tine. - Poftim!
Vă rog, asta e pentru doamna Braddock!
Capisci [pricepi]? De la soţia mea, d-na Newman.
O ştii pe doamna Newman, Ce-Ce-Ce. I-o dai...
Ciao.
Tă rog să-mi chemi un taxi...
Newman, Phil. Pe nevasă-sa o cheamă...
...Shirley. Lucrează în industria spectacolelor.
În culise.
Trenton, New Jersey. Pe copii îi cheamă: Lenny, Buddy, Brucy.
- Doamna Braddock? - Da?
Pentru dvs, de la doamna Newman.
Unde locuieşte doamna Campbell?
1956, ruptură de ligamente, de la crosa de golf.
El e!
Du pachetele!
Şi pe astea! N-avem timp.
Dormitorul... închide uşa!
Phil... Oh, Walter!
Carla, scumpo, ce minunat arăţi!
Haide, să mergem înăuntru, abia aştept să vorbesc cu tine.
Wow, ia te uită ce casă!
Un palat!
Din doar 85 de dolari pe lună?
- Cum ai făcut? - Ei bine, din asigurare.
- Ce asigurare? - Am fost lovită de un taxi.
- Unde? - În piaţă.
De ce nu mi-ai scris? De ce nu mi-ai spus?
La ce să te mai necăjesc, ai făcut atât de mult pentru mine...
Vino şi stai jos! Ia să te văd...
Nu înţelegi? Ce-am dat, e nimica toată.
- Oh... - Eşti mama copilului meu.
Ştii ce înseamnă? Că acest copil a fost făcut de mine.
Şi pentru mine ştii ce e? E viaţa mea întreagă.
La mine vin duminica fraţii lui Fritzie ca să mă mai scoată din ale mele.
Ştii cum e să n-ai copii? Eşti ca maimuţa la oglindă. Aiurea!
Nevasta-mi spune că e din vina mea. Dar noi ştim că nu e aşa.
Noi ştim altceva.
Mi-ai dăruit copilul, nu e nimic pe lume să nu fac pentru tine.
Walter, un singuru lucru aş dori să-ţi cer pentru mine...
Spune-l.
- Vreau să plec. - Poftim?
Acum.
- N-am vrut să te rănesc atât de mult. - Vrei să fugi de taxe?
Nu, de o altă întâlnire cu tine.
- Dar... - Cum m-am mai luptat!
Am vrut să călătoresc, să plec. Rosa! Rosa, spune-i tu!
Spune-i-o: Am vrut să plec sau nu?
- Spune-i! - Vrea să plece.
Vezi? Te-aş minţi eu pe tine?
- Ştie? - Cine poate păstra în sine aşa ceva?
Walter, după toţi aceşti ani, erai aproape, acum eşti atât de departe!
Aş vrea să trăiesc cu cineva, îmi doresc atât de mult!
Sunt o femeie singură, dar mă doare inima cât pentru trei.
Fii tare, du-te departe! Fac ce pot. Nu mai pot îndura să stau aici.
Uşurel! Calm...
- Încă ceva! - Da?
Gia merge la colegiu anul viitor. Aş dori să vină mai bine în SUA.
- Poate chiar la Universitatea din Chicago. - Da, ar fi minunat.
Puteţi veni în vizită în week-end, ca la prietenul tatălui ei.
- Voi vorbi cu ea. - Vrei?
Da.
- Şi acum, du-te! - Mă duc.
Ce-ai păţit?
Omul de la asigurări... cel care s-a ocupat de accident...
Nu vreau să te vadă, are gura mare. Stai aici, să scap de el.
Bine.
- Carla... - Şşt!
Omul de la asigurări... Ăla care s-a ocupat de accident...
- A fost un accident? - Nimica toată. M-a lovit un camion.
Cuuum?
Urâciosul e mare flecar. Du-te, să evităm bârfa!
- Mă duc... - Repede!
- E gata, l-am expediat. - Carla dragă, pot să mai stau un pic?
- Ce crud poţi fi... - Bine, mă duc.
- Mulţumesc. - Să nu uiţi de Universitate!
Cum să uit? Dar acum, du-te, te rog!
Pe curând, scumpo!
Acum claxonează, când nu mai e nimeni aici.
Phil Newman, Shrley - soţia, copiii - Lenny, Buddy, Brucy.
Of, ce zi nasoală...
- Justin! - Carla, scumpa mea!
E fantastic, nu-mi vine să cred...
Ce mai faci? Arăţi minunat!
Uită-te la tine!
Şi uită-te la casa asta! Cum ai putut face atâtea cu 140 de dolari?
Uneori mai fac sandale pentru turişti.
Biata copilă! Dar să ştii că am un plan...
- Ea cine este? - Rosa, menajera mea.
- Menajeră?! - Numai o dată pe săptămână pentru ferestre.
- Ne lasă singuri, acum? - Desigur.
Rosa!
Să vezi ce idee nebunească avusei... o să cazi pe spate.
Mă gândeam... Eşti mai frumoasă decât mi-am putut închipui...
- Ziceai de un plan? - Aa, planul...
Când te-am văzut aseară, au început să mi se învârtă roţile, şi ştiu răspunsul.
Vreau să te iau cu mine la New York.
New York?
O să fac aranjamentele pentru Universitate.
Veţi avea locuinţă separată într-un loc bun, maşină şi şofer.
Şi vom fi împreună de trei ori pe săptămână.
Şi, uneori, în week-end.
- Da? - Ce părere ai?
Justin, Justin! De câţi ani aştept să faci asta pentru mine?
Nu-mi lăsa urme zgâriate, dragă, ar fi foarte greu de explicat.
Cât de tare mi-ai lipsit!
Nu muşca! Fără semne...
Justin! Justin!
Stai potolită!
Te aştept de douăzeci de ani...
- Câteva zile nu mai contează. - Nu mă părăsi acum!
- Dar am comisie... - Du-te, dar să termini repede!
Da, e mai bine.
- Nu pe-acolo! - De ce nu?
Trebuie să vină agentul de asigurări, în legătură cu accidentul.
- Isuse, ce accident? - M-a lovit un camion.
- Cuuum?! - Nu contează. Ieşi prin spate!
Nu acum, e aici...
- Cine? - Agentul de asigurări.
Şi de ce ar trebui să mă ascund de el?
Pentru protecţia ta. Au mirosit ceva de pe la clevetitori.
Şi ce-are a face? Nu m-a mai văzut niciodată.
Nu înţeleg, Carla...
- Carla... - Justin, trebuie să pleci.
Dar, aaa, New York... luna viitoare, bine? Ciao!
- Ciao. - Ciao.
[it] Să mă ajute, naibii, careva...
- Încă unul? - Ştiu că vine unul, prostule!
Du-te la treaba ta!
- Phil! - Sunt doamna Braddock.
- Nu e aici. - Doamna Newman mi-a trimis...
Nu e nici el aici.
- Ai vreo problemă? - Nu, nimic, mulţumesc.
Oo, ce frumos amenajat! Eeei!
Pot să intru? Se poate?
Frumos, foarte "frumos [it!]".
Am o invitaţie pentru toate soţiile americanilor la ceai la Contessa.
- Contesa? - Da.
Doamna Newman spune să vii şi tu, că doar şi tu eşti soţie de american, nu?
Da... da...
Eşti sigură că nu ai probleme?
Aamintiri vechi s-au trezit în mine, cu atâţia americani în jur...
- Dacă vrei să mă scuzi... - Da, înţeleg...
Poate vom găsi o clipă să mai discutăm. Poate la Contesă.
Da, la ceaiul dat de Contessa.
Stimată doamnă Braddock, să nu mă înţelegi greşit, sunt foarte superstiţioasă.
- Ai putea ieşi pe uşa din spate? - Uşa din spate?
Da, ştiu că pare o prostie, dar avem obiceiuri...
...când un oaspete neaşteptat intră şi iese pe aceeaşi uşă,
...e ghinion.
- N-am mai auzit de asta. - E doar la italieni.
- Nebunie, nu-i aşa? - Cam e...
- Pe aici. Dacă nu te superi... - Nu, bineînţeles că nu.
Mulţumesc.
- La revedere. - La revedere.
- Buongiorno. - Bună.
Nu se mai termină odată?
Phil!
Carla! Ce-a fost asta? M-am simţit ca o minge de ping-pong.
Agentul de asigurări. L-am gonit pe uşa din spate.
Carla!
Ce bine-mi pare să te revăd! Şi aseară, când am văzut-o pe Gia...
Oh, să nu uit!
Carla, vreau să semnezi asta.
- Ce este? - Vei fi reprezentantă în Italia...
la compania mea, "Pantofi Shirley".
Totul e scris acolo, dacă mi se întâmplă ceva...
Grazie [merci]. Prin acest înscris, vei continua să primeşti banii.
Eşti tare scump!
Şi acum, să împrospătăm lunga prietenie.
Shirley e la Florenţa, vine direct la Contessa, la ceai.
Mă duc la sport-piknik, dar nu rămân acolo.
Baby, avem destul timp...
Mă bucur că avem timp, ca să putem discuta.
Da, să vorbim...
Când te-am văzut aseară... şi te-ai uitat la mine...
am ştiut că ai venit să mă iei în Lună.
Lună? Care... Lună?
- Divorţ. - De... despre ce tot spui?...
După toţi aceşti ani, nu ne datorezi oare că eşti acum în casa ta?
E un nume frumos... Carla Newman.
Da, dar nu ştiam că ai aşa un plan...
Din păcate, nu merge, deoarece... Înţelege, nu voi fi niciodată în stare...
Mă asculţi? Nu putem fi împreună!
M-am prins: ar fi incomod pentru tine.
- Voi vorbi cu Shirley. - Nu!
- Uneori e mai bine când vorbesc două femei. - Nu.
Nu cu Shirley, ies scântei, nu.
Eu nu mă tem, poate tu...
Carla, să n-o scoatem din sărite!
Aş face orice pentru tine, dar cum să te duc acasă?
Sunt cercetaş şef.
Numai o viaţă avem. Merităm fericirea.
Nu, ascultă-mă! Unul din noi trebuie să fie puternic.
- Sunt o femeie slabă. - Nu-i nimic, mintea mea este puternică.
Înţelege că nu putem trăi împreună. Este un vis frumos, dar e ridicol.
- Phil... Phil... - Carla! Nu mă presa. Nu-s demn de tine.
Carla dragă, trebuie să plec.
- Poate că e mai bine. - Te aştept! Îţi promit!
- Da? - Încearcă să mă uiţi, măcar fizic.
- Crezi că-mi va fi uşor? - Te descurci tu...
Eşti un copil năstruşnic!
Corraggio, corraggio!
15, 2O, 25, 3O.OOO Lire.
- Salutări doamnei Campbell. - Mulţumesc.
Bună ziua, aş vrea să obţin bani cash de pe un cec...
Sunt doamna Newman din Trenton, New Jersey...
Am şi acte.
Doamna Philip Newman?
Îl cunoşti pe soţul meu?
Nu personal, dar domnul Newman Phillp ne este client de mulţi ani.
E imposibil să fie acelaşi Phil Newman...
O clipă...
Phillp Newman, 2931, Bd. Assey, Trenton, New Jersey.
- Aşa e? - E adresa de afaceri, fără îndoială.
E unul din cei mai de seamă clienţi ai doamnei Campbell.
- Clientul doamnei Campbell? - Da, din San Fiorino.
Da, o ştiu pe doamna Campbell.
Îi cumpără vinul de 2O de ani.
- Bineînţeles că ştiu. - De câţi bani aveţi nevoie, doamnă?
Păi, nu sunt sigură...
Ar trebui să mă duc la cură de slăbire, la o baie spa, undeva...
Ai nişte broşuri turistice cu Montecatini sau ceva similar?
Desigur, doamnă, o clipă...
Iată, doamnă...
Hei, suntem aici, mamă!
Haideţi, copii!
Scuze, sunt Gia Campbell.
- Da, ce mai faci? - Mulţumesc, bine.
Mama mi-a cerut să mă uit la ceva în contul ei curent.
Desigur, Gia.
Chiar îl am la îndemână.
Lenny, adu-l pe taică-t'u, urgent, pentru că vreau să vorbesc cu el.
Vii să mă iei peste o oră!
- Scrisorile! - Ce scrisori?
Ale taţilor. Nu le-am ascuns...
Să nu le găseacă Gia! Du-te repede şi adu-mi-le.
Bun!
Ai făcut o treabă bună. Arrivederci.
Lenny mi-a spus că mă cauţi, m-am grăbit cât am putut.
- Ce-ai păţit? - Nimic, vroiam să ştiu cum te simţi.
Şi să aflu de ce transferi bani în fiecare lună
unei curve italiene în ultimii 20 de ani?
De unde-ţi veni ideea asta?
Pentru că am văzut cu ochii mei, scris negru pe alb, la Banca Express.
De ce să te duci la Banca Express când eşti într-un loc aşa de frumos?
Phil, stai jos!
Eu sunt soţia ta, ai putea să-mi spui despre ce e vorba.
Oricum s-ar fi aflat, mai devreme sau mai târziu.
- Am un angajament de peste 2O ani. - Ce fel de angajament?
E vorba de sângele meu, de onoarea mea.
- Poate ştii de Medalia Purple Heart, nu? - Ţi-au dat-o că te-ai ars pe braţ.
Dar tu nu ştii în ce măsură mi-a fost ars braţul.
Şi cum am fost scos din avionul arzând
de un tip îndrăzneţ, curajos, ca nimeni altul:
- Eddy Campbell. - Nu mi-ai vorbit despre asta.
Desigur că nu, pentru că la o săptămână, Eddy a murit.
A fost doborât. În luptă.
Dacă vrei, spune-mi că nu-s sfânt, dar din acel moment
n-am vrut să mai pomenesc de morţi.
- Ai văzut Îngerii Iadului? - A fost un război foarte diferit.
Ce contează?
Un lucru este important, Eddy era mereu în preajmă.
Dacă ai şti cât îmi lipseşte! Când s-a urcat în cockpit,
mestecând gumă, şi-a pus carsca şi a strigat:
Haideţi, băieţi, să-i dăm un şut în fund lui Hitler!
Nu e o scenă dintr-un film cu O'Brian?
Auzi la ea! Mie mi se rupe inima, şi ea îmi cere detalii.
Shirley, o să încerc să-ţi explic...
Eddy s-a căsătorit cu o fată italiancă... şi care aştepta copilul lui.
Copilul celui mai bun prieten al meu.
Şi el nu mai era printre noi.
Judecă-mă cum vrei, dar ceva trebuia făcut.
Dacă ar fi fost invers, tu ai fi încasat azi cecurile.
Aici e cheia...
Philip Newman!
Cred că asta e cea mai emoţionantă poveste pe care am auzit-o vreodată.
Cel puţin... ar putea fi.
Niciodată n-ai fost atât de bărbat!
Trăim împreună ani şi ani, şi descoperi că nu mai e aceeaşi persoană.
- Eşti un gigant. - Dar, dragă...
- Inima ta e cât Himalaia. - Haide, Shirley!
Fantastic, şi sunt trei astfel de oameni!
Oh, nu exagera!
- Cum, trei? - Fii fără grijă.
Am văzut la biroul bancar numele lor. Aceleaşi depuneri,
lună de lună, an de an câte un cec pentru doamna Campbell.
Cât de iubit a fost sărmanul Eddy!
Nu ştiam că au fost ajutaţi de el şi Braddock şi Young.
Braddock şi Young?
Nu te mai preface că nu ştii... Sunteţi trei băieţi mărinimoşi.
Minunat. Mă face să mă simt mândră că sunt americancă.
Ce-ai păţit? Pari bolnav...
Nu, numai că toate astea nu trebuiau dezvăluite,
ar fi fost mai bine să rămână neştiute...
- Sunt... - Să-ţi spun eu cum e...
...e frumos!
Frumos...
Da... Shirley, eu mă duc înapoi la Comitetul Societăţilor Comerciale.
Voi mai vorbi... mai târziu.
- Tati... - Da...
Nu eşti doar un tati oarecare, eşti Tati cel Mare.
Ca să vezi!
Da, fiica mea e la şcoală în Elveţia.
O şcoală costisitore. Desigur, mi-am dorit o şcoală locală,
dar familia soţului meu a spus: "tot ce e mai bun".
Oameni minunaţi... cei din familia Campbell.
Numele Campbell înseamnă calitate şi eu...
Mi s-a spus că pentru fiica mea nimic nu e îndestulător calitativ.
Nimic nu e prea mult ca să devină o doamnă.
Gia! Gia!
Deschide uşa, Gia, Gia!
Haide!
Vittorio... Oh, Vittorio!
- Vezi? - A plecat la Paris...
- Un bărbat căsătorit... - Ţi-am spus eu!
Acum, ce era de ştiut, mi-a spus.
Alo, centrala?
Apel urgent. Vă rog, daţi-mi Poliţia din San Anselmo.
Opriţi-o! A furat maşina.
Da, băgaţi-o la arest!
- Nu poţi face asta. - Pentru o noapte? De ce nu?
- Fiica ta? - Mâine, când iese,
şi americanii vor fi plecat, vom vorbi.
- Dar, Gia la puşcărie? E lege... - Ţi-am zis să ai grijă!
S-o oprească, da. Te duci acolo, o iei în braţe şi-i explici.
- Nu să stea la pârnaie... - Îi prinde bine. Să-i bag minţile-n cap.
Nu, nu la binele ei ţi-e gândul.
Ci la ce e important pentru tine.
Ţi-am spus să ai grijă!
Scumpa doamnă Campbell... "Bună seara, doamnă Campbell!"
Lumea ştie că eşti ceea ce nu vrei să se ştie că eşti.
Puşcăria o fi pentru femeile vagaboande de pe stradă, dar nu pentru o fată ca Gia.
Nici măcar un minut să stea acolo, pentru a acoperi o minciună.
Tu să te cari dracului din casa mea!
Cu plăcere!
Să nu te mai atingi nici de strugurii mei, nici să nu te mai apropii de maşina mea!
- Sunt fericit! - Eşti concediat!
Muzica cea mai dulce pentru urechile mele.
[it!] Scusatemi! [Mă iertaţi...]
Nu... Nu pot să cred...
E pur şi simplu incredibil...
Nu crezi... Nici eu nu pot crede...
- Dar azi dimineaţă, a spus... - Hopa, stai!
Ai fost la ea dimineaţă? Şi eu am fost acolo dimineaţă.
Tu? M-a gonit pe mine zicând că vine agentul de asigurări.
Şi pe mine, tot pentru agentul ăla.
Şi cine era agentul de asigurări?
- Şi tu ai fost acolo? - Există două intrări, nu aştepta pe nimeni.
E absurd!
Cum să facă asta o femeie frumoasă!
Mai corect, se prefăcea.
În sufletul meu era pe un piedestal, ca Albă ca Zăpada.
Dar Albă ca Zăpada ne-a făcut pe toţi pitici.
Isuse! Ştii ce suntem?
Ei sunt sfinţi, nişte sfinţi!
Nu suntem măritate cu oameni obişnuiţi. Gândiţi-vă!
În toţi aceşti ani, lună de lună au susţinut material, în mare taină...,
soţia camaradului mort...
Doar când mă gândesc mă trec fiorii, mi se face pielea de găină...
Nu vreau să te dezamăgesc, însă Walter nu poate fi implicat.
N-a prea avut bani în viaţă, abia începe să-i facă şi...
Dar, am văzut!
Nici caracteristicile soţului meu nu sunt. N-ar fi avut de unde oferi bani.
Vă voi dovedi, doar un telefon să dau...
Alo? Pronto!
Alo, operatoarea?
Vorbeşti engleza?
Trei timpi şi trei mişcări...
Alo? Pronto!
[it!] Biroul iternaţional al Băncii Espresso din Florenţa.
Da, Florenţa.
Uitaţi-vă la asta şi plângeţi!
Tu i-ai trimis lunar - 85, tu - 15O, eu - 140.
În 20 de ani cu dobânda de 6% ajungem la 197.OOO de dolari.
197.OOO dolari?
Am plătit mai mult decât reparaţiile acordate Germaniei!
Soţul meu a trimis nişte cecuri doamnei Campbell...
...ce trebuiau să ajungă la ea în fiecare lună.
Au ajuns, bine.
Şi mai sunt doi domni, Dl Young şi domnul Braddock,
ce e cu cecurile lor?
S-au înmânat lună de lună, Signora.
Alo, alo...
Mai sunteţi pe fir, doamnă Newman?
Grazie, "grazie" foarte mult.
Măi să fie...
De ce nu vorbeşti despre asta?
Îţi spun eu: când eram cercetaşi,
eram şcolari cu idei frumoase.
Ne jucam de-a eroii din filme, Angel of Hell. [Îngerii Iadului]
Mergeam în drumeţii, mestecam gumă şi ne făceam că vorbim cu morţii.
Sentimentali... aşa eram.
Trei copile mai răsărite.
Da.
Bovine cretine, idioţi, tonţi, fraieri... pricepeţi?!
Să cred că am plătit personal peste...
41.OOO dolari...
Ce te plângi? Am dat 47.OOO, cu 6.OOO mai mult ca tine...
- Vrei cumva să-ţi dau restul? - Uşurel, amicilor,
într-o afacere comună trebuie să fim încrezători unii în alţii.
Blestemată Carla...
Domnilor, propun să mergem la capelă şi să vorbim cu parohul!
Bine, hai să mergem!
Papa, papa, dă-mi nişte bani!
Am treabă.
- Mă duc să-l caut pe Walter, dnă Newman. - Zi-mi Shirley.
Shirley, vreau să ştiu... şi cred că ai dreptate.
Mai întâi, mergem la doamna Campbell.
Împreună suntem o delegaţie. Femeile simt, şi, împreună,
o să ne lămurim deplin, nu crezi?
De ce să fi făcut toaste astea...
Alo? Da...
Ceee? Accident?
La spital? E la spital...
- Gia! - Unde?
San Anselmo.
Spune-mi, te rog! Unde şi cum s-a întâmplat?
Da. Şi fata, e rănită grav?
Nu, ea nu are nimic. Numai maşina e în spital.
Sigur că vin, dar ţineţi-o acolo!
Nu-mi pasă că e bine. Găsiţi-i ceva!
Ţineţi-o acolo până vine mama ei!
Aşteaptă aici!
Oo..., împreună?
Nu contează. Unde e?
Nu-i acasă. S-a dus la San Anselmo.
- San Anselmo? - Unde se fac acte de caritate.
Nu, nu! S-a dus la spital.
- La spital? - Pentru că a avut loc un accident.
- Haideţi... - La San Anselmo!
Nu... nu...!
Ea nu are nimic! Nu pricepeţi...
Oh...
- Bongiorno! - Şi voi, tot laolaltă?
Aşa să fie. Doamna Campbell este acasă?
Nu, a plecat şi ea. A fost un...
Dar se întoarce până când va începe ceremonia de inaugurare?
- De unde să ştiu eu... - Dacă nu, va trebui să-i lăsăm un mesaj.
Spune-i că a fost o poveste minunată şi că suntem absolut de acord.
- Voi ştiţi povestea, pe bune? - Desigur.
- Cu toatele o ştiţi? - Aşa credem.
Păi, asta e uimitor! Doamnele americance sunt tare înţelegătore!
- Ne bucurăm de fericirea oricărei femei. - Avem inimi generoase.
Era şi ea un copil. Avea doar 16 ani.
O foame sălbatică de dragoste... Dar cum să ştie precis cine e tatăl?
Dar ce bine că voi aţi înţeles...
Vă daţi seama că soţii voştri aveau nevoie de confort...
Şi Carla avea aceeaşi nevoie...
Şi aşa, şi l-au dat unii altora...
Nu vi se pare ceva minunat?
Unde este doamna Campbell?
La San Anselmo. Toţi sunt acolo. Mama, fiica, taţii.
La spital.
Mergem şi noi, doamnelor?
Sfinţi, ăă?
De ce mă întrebi? De ce mă întrebi pe mine?
Dacă e rănit copilul meu...
Copilul tău? Deci, în cazul ăsta, nu mai participi la asociaţia noastră?
- Să sperăm că nu are copilul ceva. - Mmm?
După 2O ani de minciună, tocmai descoperim adevărul...
Are sens ce spui. Stai departe, atâta timp cât nu te implici,
viaţa şi afacerile vor continua ca de obicei.
- Crezi că şi copila e implicată? - Sigur, se vede din ochii ei. E cert.
Porcăria naibii! Să se folosească de copilul meu...
Iar, copilul lui! Îl vrei tu? Uite cum facem...
Dă-mi 47.OOO de dolari, şi e al tău.
Fetiţa mea dulce! Mulţumesc lui Dumnezeu!
Aproape am luat-o razna. Eşti bine? Braţele? Picioarele?
- Le poţi mişca pe toate? - N-am nimic în neregulă, mamă.
Mulţumesc lui Dumnezeu! Eşti sigură că totul e ok?
- Am fost arestată. - Poliţişti tâmpiţi!
- Au spus că am furat maşina. - O să rezolvăm la judecată.
- O femeie a sunat, şi le-a spus. - Poliţia e vai de ea...
Aceeaşi femeie a profitat de trei inşi şi i-a înşelat de bani,
făcându-i să creadă că fiecare din ei e tatăl meu.
Fir-ar să fie, viaţa mea a fost o minciună.
Gia, te rog, nu vorbi aşa, nu e deloc frumos...
Nu e frumos?!
E nostim să aud asta de la tine.
Odihneşte-te, puiule, când ajungi acasă, o să stam de vorbă.
- Crezi că mă mai întorc? - Şi şcoala?
- Trebuie să te-ntorci la şcoală! - Mă duc la Paris. Şi apoi, în Brazilia.
- Cu un om însurat? - Eşti şocată, tu, mamă?
Desigur! Mai cu seamă că Gia Campbell
şi onorabila ei familie nu poate face aşa ceva.
Dar eu nu sunt Gia Campbell, ci un nimeni.
La fel ca tine, o femeie a străzii, o oarecare.
Să ai un tip însurat... Eu sunt o amatoare, în comparaţie cu tine.
Pentru că ai avut trei, eu doar unul, dar cel puţin trăim cinstit.
Nu ştii nimic despre mine... şi nici eu nu vreau să ştiu de tine.
- Nu, nu ştiu. - Du-te, du-te, du-te!
- Doamnă Campbell... - Ai un moment?
Sunt sigur că îţi aminteşti de noi, doamnă Campbell.
- Programul de auto-ajutor a început? - Cunoşti şi alţi bancheri de prin America?
- Să le speculezi compasiunea? - Sau te mai ajută Moş Crăciun?
Hai să începem un joc de întrebări şi răspunsuri. Prima întrebare:
- Cum ţi-a trecut prin cap ideea? - Care din noi trei e tatăl?
Presupunând că unul din noi ar fi tatăl.
Bine. Dacă doriţi să aflaţi cine este tatăl, vă voi spune...
Cum naiba să ştiu cine e?
Toţi trei aţi fost acolo, în 10 zile.
Când am realizat că sunt gravidă, ce-ar fi trebuit să fac?
Să scot un nume din pălărie?
Să întreb care din voi vrea să sprijine material copilul?
Sau ar fi putut el să se ofere să asigure întreţinerea bebeluşului?
Cum îndrăzniţi să mă întrebaţi cine e tatăl, şi ce fel de tată?
Aţi crezut că dacă trimiteţi un cec, lunar, asta vă face tată?
Unde aţi fost când fata avea febră, urechile rănite, sau braţul rupt?
Unde eraţi când plângea că e luată
în bătaie de joc când venea vorba de tatăl ei.
Bine, vreţi să ştiţi care din voi e tatăl? Daţi cu banul. Cap sau pajură?
Câştigătorul primeşte felicitări!
Şi mai-nainte de toate, prima problemă: fiica ta nu mai vrea să meargă la şcoală.
Vrea să plece în Brazilia, cu un bărbat însurat.
Ţineţi-mă la curent cu ce veţi hotărî.
Haide!
[it] Mai duceţi-vă în...
Numărul e: Anjou 459O, Paris.
- Apel de urgenţă. - Da, signorina. [domnişoară]
Ce-i nebunia asta? Cum adică, să pleci cu un bărbat însurat?
- Ar fi bine să-ţi bagi minţile în cap! - Te întorci la şcoală, domnişoară.
- Nu mă duc! - Ba te duci.
Mă duc unde vreau.
- Nemaipomenit, aşa se vorbeşte cu părinţii? - Ridicol!
Nu vă fie teamă de banii voştri. Vi-i voi rambursa până la ultimul cent.
Nu de-aia suntem noi aici.
Vi s-a estorcat fiecare bănuţ. Întoarceţi-vă!
Vorbeşti cu carne din carnea ta. Sunt tatăl tău.
V-am spus la toţi să staţi cu spatele!
- Şi nu pleci în lume cu nimeni. - Fac ce vreau.
Am planurile mele, am prieteni proprii. Şi nu e treaba voastră.
Ai auzit cum un copil vorbeşte cu tatăl lui?
Vrei să vorbeşti cu ea...?
Fetelor, se pare că am ajuns la fix.
- La reuniunea de familie. - Haide, explică-te, parşivule!
Nu vorbi cu mine aşa, în faţa fiicei mele!
- E fiica lui. - Da, e fiica mea.
E a mea.
Mai ai ceva de adăugat, tată?
Nu acum, Lauren.
Şi tu ce eşti, îngerul iadului? Să nu mă mai atingi vreodată!
Nu mai pupi tu prăjituri, nici mâncare caldă,
şi nici vreo altă plăcere de la mine...
Asta e marea ta problemă, acum?
Nu că fata vrea să plece cu un barbat însurat?
Opriţi-vă! Gia, ascultă-mă cu luare aminte...
Nu înţelegi că îţi poate afecta întreaga viaţă?
Aşa şi sper.
- Nu poţi face una ca asta! - Gia, tatăl tău îţi vorbeşte...
Cam târziu, nu ţi se pare?
Orice crezi despre mine, eu sunt tatăl tău.
De la naştere şi până acum te-am considerat copilul meu.
Încă te consider a fi... Şi îţi spun,
- nu te vei duce cu un bărbat însurat. - Te vei întoarce la şcoală.
Şi ne vei aduce numai note bune.
Ar trebui să te gândeşti la astea, Gia?
Vrei la prietenul tău din Paris? Du-te!
Nu te întoarce la mama ta, de ce-ai face-o?
La urma urmelor, te-a minţit, te-a înşelat, a primit bani de la trei fraieri.
Şi ce-a făcut cu atâta bănet?
S-a distrat la Capri, şi-a luat blănuri scumpe, bijuterii,
un iaht de mari dimensiuni, în timp ce fiica ei trăia în sărăcie, la distanţă,
într-o casă cu chirie şi mergea la şcoală.
Simte-te liberă, Gia, nu-ţi fă griji!
Maică-ta îşi va primi pedeapsa pentru ce-a făcut.
Se va îngriji singură de ea însăşi. E pe drumul spre capelă, pentru dedicare.
Mărturiseşte întregului oraş.
Nu vă faceţi griji, nu vă va spune numele, ar fi neconvenabil pentru ea.
Nu doar maică-ta, dar şi eu merit.
În fond, am fost egoist,
am vrut trei lucruri de la viaţă...
prietenia acelui om, dragostea fiicei lui
şi respectul oraşului.
Pe primele două le-am pierdut şi fără a treia, ce-aş mai fi?
Du-te, Gia, călătorie plăcută!
Legătura telefonică, domnişoară, Parisul.
Se descurcă fiica mea. Conduce ca un membru al familiei mele.
Nu băga a doua aşa adânc, amice!
Doamnelor şi domnilor, începem ceremonia dedicării Capelei în câteva clipe.
Mă uit după doamna Campbell, dar se pare că nu a sosit încă.
Ba da, iat-o!
Doamnă Campbell, vă rugăm să veniţi aici!
Poftiţi aici... vă rog...
Doamnă Campbell, am marea onoare să vă înmânez această placă,
în memoria lui Eddy Campbell, cu profunda noastră gratitudine.
Mulţumesc, Generale, dar... nu pot să accept.
Aşteaptă, mamă, aşteaptă!
Cei prezenţi îl cunoşteau pe Eddy Campbell.
Dar dacă ar mai fi trăit..., ei ştiu că era foarte cumsecade.
Un bărbat iubitor... Ar fi fost un bun tată de familie.
Dar mai presus de toate, era un om modest.
Dacă Eddy Campbell ar fi azi aici, ar spune: "Dedicaţi capela oamenilor din San Fiorno."
Şi de aceea, numai o singură persoană e demnă să capete place.
Aveţi bunăvoinţa s-o acceptaţi, Contessa!
Grazie, [mulţumesc] doamnă Campbell.
Mulţumesc, Generale, că v-aţi gândit la mine.
Mamă!
La dracu' cu ea!
- Afurisită treabă... - Care e problema?
Să aflu, după toţi aceşti ani, pe care i-am petrecut în onestitate...
Dar nu mă regăsesc deloc.
A... a fost doar un mod de a răspunde.
Ştii, mai trebuia să iau ceva...
Copii, aşteptaţi lângă lift!
Dar să nu apăsaţi butoanele!
Chestia asta mă scoate din minţi, mă macină...
Toată viaţa mi-am dorit o fată şi mi-ai făcut trei băieţi...
- Vroiam şi eu o fată! - Nu te pot ajuta, sunt acelaşi.
O, Doamne...
- O, Doamne... - Adică?
Doar atât..., dar mai ales petru fratele tău.
- Care-i treaba cu el? - Ar râde cu gura până la urechi de-ar şti.
Un lucru e cert, nu-i copilul meu.
Şi, ştii ceva?
Ai dreptate.
Medicii n-au greşit, Gia nu este copilul meu.
Nu-i a ta, dar gura mare?
Mersul, culoarea ochilor?
Când se vede de la o poştă... şi mai zici că nu este fiica ta?
Nu eşti Schwartzer Albert, asta îţi pot spune.
Fritzie, chiar crezi că o fi?
Da, şi nu te mai uita la mine cu aerul ăsta nevinovat.
Aş putea să-ţi explic eu cum stau lucrurile.
- Când vine copila în SUA? - Va sta cu noi?
Păi, unde, printre străini?
Locul copilului este lângă tatăl lui.
Haide, taure! Ratăm autobuzul.
- Pleacă cineva undeva? - Bordeaux. Mă întorc la lucru.
Am primit un loc de muncă.
- Şi cu acest post de lucru, cum e? - Nu mai lucrez aici, îţi aminteşti?
Nu tu ai zis că nu mai lucrezi, ci eu am spus-o.
Nu, nu şi de data asta!
Acum, eu spun că este deajuns. Nu voi fi înrobit de doamna Campbell,
să stau la picioarele ei, ca un vierme tolerat în casă.
Vreau să-mi găsesc demnitatea.
S-ar putea să ai dreptate... Poate e mai bine dacă pleci.
Dar să porneşti la drum noaptea prin munţi,
şi mai eşti şi obosit... A fost o zi grea azi.
Ce-ai zice să tragi un pui de somn? În dormitorul tău!
Şi, dimineaţă, odihnit, poţi pleca...
să-ţi găseşti demnitatea.
Subtitrare: theo_buzau@yahoo.com Corectari: HighCode
Sfârşit